Vad gör du här? Georgianna gick för en halvtimme sen. Du missar den.
-Sätt upp den på min nota. -Din kredit.
"Nota" låter som om du skulle betala den en dag.
Tiden var aldrig en vän för Bobby Long.
Den konspirerade mot honom och fick honom att tro den var generös-
-och sen göra honom besviken varenda gång.
Vi hade förlorat Lorraine, alla, men långt innan hon dog.
-Parkera inte här. Du får böter igen. -Jag ser inga skyltar, miss Daisy.
Det fixar sig, jag kan gå till trottoarkanten härifrån.
Köp en öl till mig.
-Hittade du nåt jobb? -Har du städat?
Den där Bobby ringde idag igen.
-lgen? -Han ringde ju för några dar sen.
-Det sa du inte. Vad ville han? -Han ville berätta...om Lorraine.
-Vad är det med henne? -Hon...
-Hon dog. -Hon gjorde vad för nåt?
Hon är död och han tänkte att du kanske ville veta det.
Lorraine dog och du sa inget?
Skål för Lorraine. Måtte hon äntligen finna frid.
Vad händer nu? Har Lorraine sparkat ut er till slut?
Nej, det skulle hon aldrig göra. Gud skulle aldrig tillåta det.
Verkligen? Och varför inte?
För Gud känner mig och jag känner Gud.
Gå, Cecil är alldeles uppriven. Se till att han äter.
Vi ses sen.
Hon betydde inget för dig och du betydde inte ett skit för henne.
Kom igen, jag trodde inte du brydde dig.
Kom igen, älskling. Sluta, sluta!
Jag är ledsen. Du kan väl laga middag så går jag och hyr en porrulle.
Jag ska på begravning, såvida jag inte kommer för sent-
-för du glömde berätta att mamma är död, din förbannade skitstövel!
Hon var aldrig nån mamma för dig.
Purslane? Det är Bobby Long igen.
Jag vet inte om du minns mig.
Du missade din mammas begravning.
Hej då.
-Har du några cigaretter? -Tyvärr.
-Ska ni till Cecil's? -Om en stund.
Vi ses där.
-Har du eld? -Du hade ju inga...
Inte till Junior.
Han måste skära ner. Han har lung- emfysem. Hostan ger mig kalla kårar.
Han skulle bli fint lik men jag tänker inte bidra.
Självklart inte. Man bidrar bara till sin egen död. Mitt motto!
-Fick du tag i flickan? Vet hon nåt? -"Han skulle bli ett fint lik."
Kom igen. Charles Dickens. Menar du allvar? Det är Martin Chuzzlewit.
Besserwisser...
New Orleans är rena sirenstaden, en fablernas och illusionernas plats.
Ett ställe Lorraine måste fly från och Bobby och jag måste fly till.
Bort från Alabama, bort från liv som inte längre tillhörde oss.
Jag trodde hon började bli bättre sist. Det gjorde jag verkligen. När var det?
-Minst ett par år sedan. -Det blir sex år i oktober.
-Så länge sen vi träffade henne? -Sen du träffade henne.
-Vi borde följt med dig till sjukhuset. -Vi borde ha gjort många saker.
HOWLIN' WOLF VÄLKOMNAR LORRAINE WILL
ENDAST EN KVÄLL - FREDAG SHOWEN BÖRJAR 21:00
Jag kommer.
Är detta Lorraines hus?
Och vem är du?
Ingen, jag bara bor här.
Kom in.
-Trevligt ställe. -Tack, vi försöker.
-Du är för ung för att vara Bobby. -Det är därför att jag är Lawson.
Jag beklagar din mammas bortgång. Du är mycket lik henne.
Jag beklagar att jag väckte dig så tidigt. Klockan är knappt tolv.
Bobby! Vi har fått sällskap! Vakna!
Ställ ner väskorna, vi bits inte.
-Juice? -Nej.
Bobby, upp med dig, hon är här. Pursy...
-Vem då? -Flickan är här. Upp med dig.
När blir begravningen?
Den var igår. Den var jättefin.
-Du borde ha varit med, unga dam. -Det tycker du.
Du är väl här av nåt skäl.
Jag antar att du redan vet hur överenskommelsen är.
-Vilken överenskommelse? -Om huset. Din mamma ägde det.
Jag ska berätta... Lorraine lämnade huset till oss tre.
Lawson och jag är två tredjedelar och du är bara en.
-Vad gjorde hon? -Vi har bott här ett tag.
Din mamma inte på flera år... Hon trodde inte du var intresserad.
-Lorraine var bra på att ha fel. -Purslane, vi stannar. Vårt hem!
Lorraine tyckte väl att jag skulle dela skithålan med två främmande alkisar.
-Ni är väl alkisar? -Men inga främlingar.
Vi var hennes vänner, vi tog hand om henne, och skithålan duger bra åt oss.
Den passar inte för en flicka som du, så jag stiger upp ur sängen nu.
Du kan se på om du vill. Jag bryr mig inte.
Det är svårt att tro att du inte sett en naken man förut.
Ingen så gammal...
Jag vet att du inte är oskuldsfull.
Jag talade med din kille på Redneck Riviera, ingen du valde för hjärnan.
-Du vet inget om mig. -Det ändras om vi blir rumskamrater...
Inte sant?
Vi ses sen, mina cigaretter är slut. Mitt märke är på rea...
Fint att se dig igen, Purslane. Vuxen och allt.
Han brukar inte vara sån dumskalle. Han är ledsen för Lorraine, som alla.
Han har rätt. Jag kan inte stanna här.
Lustigt, mormor pratade jämt om huset Lorraine rustade upp åt mig.
Det var väl "Ernest och Julio"-snacket.
Det är lugnt, inga överraskningar här.
Sjukhuset skickade hit hennes saker.
Lorraine hade velat att du skulle ha de här. De följde henne överallt.
Hon älskade de här böckerna.
Jag antar att jag kan dumpa dem på nån loppmarknad eller nåt.
Jag hjälper dig ut.
Nej, jag klarar mig.
Jag ville komma till begravningen, men fick inte meddelandet.
Hon är lik Lorraine, jag minns när han tog med mig för att se henne sjunga.
Första gången jag var i New Orleans.
-Jag blev så omtumlad. -Ja...
Du var lite...du var lite överbeskyddad. Kvävd av den där silverskeden.
-Jag tyckte att hon var så vacker. -Det var hon.
"HJÄRTAT JAGAR ALLENA"
Vad vill ni mer ha?
Har nån sagt att du luktar som en parisiska på våren.
Minst en gång om dan. Ska ni äta?
-Advokaten kan kontakta henne. -Enligt testamentet stannar vi ett år.
-Ska jag komma tillbaka? -Vet du hur farlig den där doften är?
Inte på länga vägar så farlig som en kvinna från Lousiana som skiter i det.
-Ägg och bacon till båda. -Ost på våra gryn, raring.
Du har ingen skam i kroppen.
-Varför la du dig inte i sängen? -Herregud.
Jag hade kunnat komma och krama om dig. Helt okej för min del.
-Vi kunde ha kelat. -Lägg av. Varför gav du henne denna?
Det här är berättelser om missanpassade.
Osynliga människor, den är underbar. Har du läst den?
Har du läst nån bok?
Lorraine visste inte att hon var poet.
Jag gillar verkligen att få inspirationen att spira.
-Lawson är författare, en duktig en. -Jaså, minsann.
-Han skriver en bok om mig. -Verkligen fascinerande.
"Kapitel 1, jag steg upp, blev full, somnade, kapitel 2, upp, blev full..."
Underbar och vitsig!
Du är ett överflöd på goda ting som gör valet svårt.
Nå?
Vilket rum är mitt?
Jag behöver nånstans att bo och alla sa jag har rätt att bo här-
-så jag stannar tills ni sticker.
Vi sticker aldrig härifrån. Aldrig! Inbilla dig inte det.
Hon borde få Lorraines rum. Jag håller mig härute, sover med dig.
-Okej, det blir bra. -Är du tokig?
Bättre än att hon snokar fram sanningen.
Hon stannar inte. Det ser ju du till. Dessutom klagar du över kall säng.
Du är för mager för min smak.
-Ni läser visst många böcker. -De flesta är Bobbys.
-Det är en engelskalärares attribut. -Han? Lärare?
Ja, och han var bra.
-Och är du verkligen författare? -Bobby tycker om den tanken.
-Kartongerna var alla Lorraines, så... -Så vadå?
-Jag kände din mamma ganska väl. -Hur väl?
Hon var svår att förstå men hon höll dörren till sitt hjärta öppen.
Efter vad jag hört var det snarare en svängdörr, inte sant?
KÖK - SOVRUM
Purslane Hominy Will.
-Hur vet du mitt namn? -Jag vet mycket om dig.
Din mamma och jag stod varann nära ända sen vi var unga.
Jag hjälpte till att välja ditt namn. Din mamma tyckte du var av guld-
-och gav dig namn efter gula blommor och majs. Det här är du.
-Vacker glänsande Purslane. -Purslane är ett ogräs.
Jag steg på tomatplantor och fick då höra att "purslane" ( portlak ) avskys.
Ja, som maskrosor, men det hindrar inte barn från att önska utifrån dem.
Purslane är en dagblommande växt. Den sluter sig när solen går ner.
Tack.
Det var som sjutton! Sist jag såg dig var du pytteliten.
Finns det nån här som inte minns mig med Lorraine, eller är jag den enda?
Hon brukade sjunga här. Jag var i din ålder. Hon var suverän.
-Jag är så ledsen. -Var inte det.
Jag tar röda bönor och ris och en öl, tack.
-Är du hos Bobby och Lawson ett tag? -Nej, hos Lorraine, och...för gott.
-Ska du gå i skolan i september? -Nej, jag är servitris. Behöver du en?
Nej, bara jag och Earl.
-Vet de att du inte går i skolan? -Ja, lika hemskt som vodkabrist.
Det här är Lorraines dotter Pursy. Hon ska bo hos oss ett tag.
-Kom... -Vad du har vä xt till dig.
Känn dig som hemma, gumman.
Jag är Ruthie. Min karl Ray. Här sen 26 år.
Koppla av, gubben, drick din öl.
-Hittat nåt? -Jag fyllde i några ansökningar.
-Bor den fräscha unga saken hos er? -Ja, fräsch är hon minsann.
Jag minns när det var ny varje kväll. Ni var rena fittmagneterna.
-Vem av er snarkar som ett jävla tåg? -Bobby. Är han på rygg vänder man...
Jag såg program om hur man kurerar snarkare genom ett skära upp halsen.
Jag tror att jag har en historia åt er.
Tysta! Bobby ska berätta en historia.
När jag växte upp var jag alltid med lite äldre killar.
Och sommaren jag var tio, elva år-
-och vi gjorde det grabbar i Alabama gör-
-fiskade, spelade baseboll, simmade och runkade...
...så utöver dessa oskuldsfulla sysslor som hör barndomen till-
-innefattade min även en massa snack om det fantastiska som kallas "fitta".
Jag visste inte riktigt vad det var, bara att den var magisk och speciell-
-för så talade man om den, alltid med viskningar.
Jag kunde gå över fälten och säga det till mig själv, "fitta, fitta, fitta..."
En dag spelade vi baseboll ute på ett blommande fält.
Och cyklandes kom Leroy Tuberville.
Leroy var en välvä xt ligist, tolv...
Hans axlar var redan breda och fingrarna var gula av tobak.
Leroy ställde sig vid tredje basen
-och tog fram nåt ur fickan som han började kasta högt upp i luften.
Jag tittade på honom där han kastade sin juvel upp och ner...
Jag klarade det inte längre utan måste fråga. "Vad har du där, Leroy?"
Alla tystnade.
Och Leroy såg på mig med sitt sneda flin och sa:
"Det är en bit fitta, Long. Min egen."
Ansiktet hettade och jag flämtade...
Där stod han med perfekt bit av en flicka, som han kastade upp i luften.
Och jag tittade på, medveten om att jag sett Gud för första gången.
Och jag ville ha den själv, men Leroy tog sin skatt mellan tänderna-
-hoppade upp på sin cykel och lämnade oss med vårt begär i dammet.
Det var i den kvalfyllda förvirringen, när jag var tio år-
-som jag beslöt hur mitt liv skulle bli, att jag skulle hitta min egen lilla bit-
-av kärlek och förundran som jag skulle kunna bära med mig i evighet.
Det räcker. Jag sticker hem.
Till Florida?
Ta det försiktigt.
"Vi kan inte riva ur en sida av livet men vi kan kasta hela boken i elden."
-George Sand. -Jag trodde den skulle vara svår.
Det känns inte rätt att ljuga för henne.
Vad skulle en tonårstjej vilja ha det här stället till?
Hon sa själv att det var en "skithåla". Hon har det bättre.
Hursomhelst, när du säljer den där boken kommer allt att ändras.
Vi åker till Paris, dricker "Latour 1961" och skriver usel poesi.
Allt kommer att vara perfekt.
"Vi dör bara en gång, och för så lång tid."
Molière.
Hon är här, gumman.
Jag ska ta hand om henne bättre den här gången.
Vi ses i morgon, älskling.
Din mamma kom ofta hit.
Varför talar du så mycket om henne?
-För att jag saknar henne, antar jag. -Var du kär i henne eller nåt?
Vi älskade henne allihop.
-Hon var bra på att nå folk, du vet. -Nej, det vet jag inte.
Natten innan mormor dog sa hon att Lorraine alltid skulle förbli självisk.
Hon berättade till slut om min pappa.
-Jaså, det gjorde hon? -Nån sa xspelare i Memfis.
Ett typiskt engångsligg.
Mormor ville jag skulle veta att när hon dött skulle jag bli helt ensam.
Hon hade rätt. Sen hon hade dött hörde jag nästan aldrig från Lorraine.
Jag fick aldrig höra henne sjunga.
Din mamma älskade dig. Du betydde allt för henne.
Hon brukade sitta där du sitter nu. Och hon skrev alltid.
-Kallade gamlingen för Livets Träd. -Korkat.
-Du är på fel apparat. -Va?
För att lyckas ta sitt liv måste man vara i ugnen.
Herregud, flicka lilla, du vaknade produktiv.
-Bobby! Kom och se vad Pursy gjort. -Herregud. Sluta skrika!
Jag ser vad hon inte gjorde. Gav sig av...
Hon kommer inte att ge sig av.
Du ser bra ut, du också.
Ja, god morgon på er också.
Ingen skola, hörde jag. Har du hoppat över en klass?
-Några, hela högstadiet. Får jag...? -Fan, vi bor ihop med en avhoppare.
Folk känner igen sig själva... Jag kan i alla fall försörja mig själv.
Så länge du inte får Lawson att tappa koncentrationen-
-så bryr jag mig inte om vad du gör.
-Du har arbete att utföra. -Måste du klanka på henne så där?
-Obarmhärtigt. -Vill du ha kvar henne här?
Har du inte tänkt på att om vi hjälper henne, kanske hon drar vidare.
Hjälpa henne hur då? Du vill bara hjälpa henne ur hennes tajta brallor.
-Glöm det. -Det är glömt.
En New Orleans-sommar drunknar i tät fuktig stillhet.
-Kom, vi spelar kort. -Ser du inte att vi gör nåt?
Dra åt helvete!
Lorraines hus krympte för varje dag, väggarna kom allt närmare.
Vad fan är det som händer?
Skruva ner musiken! Ser du inte att han jobbar?
Hur länge tänker du sitta här och röka upp våra cigarettpengar?
-Lawson sa att det var okej. -Hans paket är röda, mina är gröna.
Du får inte röka gröna. Bobbys!
Vad är det för skit du dricker? Det stinker.
Det är öl och tomatjuice. En mästares frukost.
-Mästare på att jävlas, kanske... -Jag har fått nog av din attityd.
Vare sig du gillar det eller inte, så är jag äldst i det här huset-
-och du ska respektera mig.
Vi har varit tålmodiga, för Lorraines skull.
Men du ska inte fortsätta ligga här och snylta på vår generositet.
"Arbeta som om du ska leva i 100 år, och be som om du ska dö i morgon."
-Vad sa du? -Ben Franklin sa det.
Betydde väl nåt, då, om han sa det. Du vet mycket väl att jag sökt jobb.
Vad gör du? Utom att sitta och snacka om hur smart du var förr.
Jag är lärare, trubadur, poet, och du ska skita i hur vi lever.
-Du ansvarar för din del. -Min del? Ni bor ju gratis i mitt hus!
Det är vårt hus.
Du vill väl jag tjänar lite genom att ta hem "vänner" som Lorraine gjorde.
Det gör ju de flesta knarkare.
Fan, också! Har du ingen respekt för de döda?
Hon var din mamma, Pursy.
Dessutom...vet vi alla att du inte är nån ängel av renhet.
Är du det, lilla Purslane?
Har du haft sex med två samtidigt? Skulle ge många cigaretter i huset!
Fan för dig!
Du ska vara äldst här, den vuxne, och jag är bara en flicka.
Jag är trött på din överlägsna attityd om stackars döda Lorraine.
Ska du lära mig vad respekt är? Vem respekterar dig?
Frun som var smart nog att sparka ut dig eller barnen du aldrig träffar?
Ja, du ser hur hon är.
VÄLKOMMEN TILL DET VACKRA ALABAMA
AUBURNS UNIVERSITET FIRAR 150 FRAMSTÅENDE ÅR
Jag vet vad ni tycker om mig, men skolan verkade vara bortkastad tid.
-Det är det inte. -Jag vet det.
Jag är ingen dum barnunge. Jag vill vara normal, men det är inte mitt liv.
Vad är ditt liv? Vad vill du?
Om jag kunde göra vad som helst?
Lova att inte skratta.
-Jag vet inte om jag kan lova det. -Jag funderade på jobb på sjukhus.
På röntgenavdelningen eller nåt.
-Får jag fråga varför? -Jag vet inte.
Jag gillar synen av ben på en ljusbox. Det är som porträtt av insidan.
Jag vet att det låter helkorkat.
Nej, det är inte korkat.
Hallå.
Är det nån där?
Åh, förlåt.
Jag glömmer hela tiden att det finns en kvinna i huset.
-Har du sett honom? -Pursy, jag måste berätta en sak.
Du oroar dig för honom, va?
-Vad ska du göra idag? -Jag tänkte gå ner till Quarter.
Jag har inte provat att söka jobb där än.
Vill du ha nån som visar dig runt?
Ja.
-Ring nästa vecka. -Ja. Tack.
-Nå? -Kanske, men bara deltid.
-Du behöver ju inte jobba på heltid. -Jag måste bort från Bobby på heltid.
På övertid...
Jag kan hjälpa dig med "benporträtt". Du skulle kunna klara examen.
Visst, och sen kanske läsa på Harvard.
Kanske det.
-Du äter som en gris. -Du dricker för mycket.
-Får jag läsa din bok nån gång? -Jag tror inte det.
-Varför inte? -Det mesta hamnar bland soporna.
-Hur länge har du skrivit på den? -För länge och inte tillräckligt länge.
-Tog du examen på college? -Ja, och blev Bobby Longs assistent.
Varför lämnade ni den skolan?
Det är komplicerat. Det fanns så många skäl.
Säg ett.
Mycket hände på en gång, och New Orleans, allt det här...
Det kändes romantiskt då.
Är det det? Är det romantiskt?
Det har sina stunder.
-Skulle du hjälpa mig med examen? -Ja, det skulle jag.
-Varför? -Varför inte? Har inget annat för mig.
Skulle du sluta dricka så mycket?
-Varför? -Varför inte? Har inget annat för dig.
Då säger vi det.
Var är den jäveln?
Han sitter väl på nån barstol och tjurar över hur missförstådd han är.
Du har annat att göra än att kasta bort en dag på oro för Bobby Long.
Det gjorde han inte. - Vi hade en trevlig dag, inte sant?
Ja.
Kom nu, det är bäst vi åker hem.
Vi ses där hemma.
Det blir väl trångt med bara två rum. Hur går skrivandet utan nåt eget?
Du kan bo hemma hos mig. Lovar du att tänka på saken?
Jag är tillbaka.
-Är ni inte glada över att se mig? -Du kunde ha ringt.
Ja, men fråga nu då. Säg: "Bobby, vad har du med till mig?"
Biloxi? Videopoker eller enarmade banditer?
-Var är min bil? -Såld. - Sätt på musik, så ska vi fira.
-Vad gjorde du? -Sålde den, vi behöver ingen bil.
Detta är en "Single Malt" När drack du det sist?
-För hur mycket? -300 dollar.
Sålde du min bil för 300 dollar? Har du helt ballat ur?
Håll tillbaka det där slaget. Kom ihåg att jag har ett skadat ansikte.
-Jag hade inga pengar. -Det är för att din check är här.
Och det här också...från advokaten. Dags att berätta för henne!
Jag väntade på att du skulle... Vad fan gör du?
Ge mig fem minuter och gör sen vad du tycker är rätt.
Åh, vad fint du har gjort. Jag skulle krossat teven för flera veckor sen-
-om jag vetat att det skulle leda dig till Steinbeck.
Jag har en sak att berätta för er. Kom in och sätt dig.
Kom och sätt dig, då. Sluta sura för det jävla bilskrället och sätt dig.
-Jag står. -Ja, då så. Blunda.
-Blunda! -Jag tänker inte blunda.
Kom igen, för Guds skull.
Nu kan du öppna ögonen.
Med hälsning från en underbar lärare vars hjärta en gång fann Bobby Long.
Detta intygar att Purslane Hominy Will klarat av åttan-
-och rekommenderas fortsätta i nian. "Vi stannar på jorden för att växa."
Robert Browning. Han är definitivt din "årets poet".
Är detta din åsikt om vad ursäkt är? Eller vill du matcha hans examenshjälp?
Stora förmågor...
Kom igen, klart att hon tar nåt språk. Du vill väl tala franska, Pursy?
Var ingen skithög. Du vet att hon inte kan ta nybörjarkursen på den nivån.
Okej, vi har engelsk litteratur, europeisk historia, geografi, psykologi.
-Vi behöver ett till. Vi tar konst. -Musik, jag tror hon skulle gilla musik.
Jag åker inte.
-Jag åker inte. -Det är ju redan fixat.
-Vet du vad jag fick utstå för dig? -För mig? Vad vinner du på det?
-Du lämnar huset, bra för min hälsa. -Precis vad jag trodde.
Nej, nej, du sa nyligen nåt till mig och det fick mig att tänka efter.
"Jag är bara en flicka". Jag kanske blivit hård med åren men det är du ju.
Inte så annorlunda mina elever som fyllde mina lektioner för åratal sen.
Jag vet vi måste verka hemska i dina ögon men vi har ännu nåt att erbjuda.
Vi måste det...och dessutom tycker jag att vi är skyldiga din mamma det.
Och hur svårt det än är att tro, så var även vi en gång oskyldiga barn.
Du är bra fräck. Vad får dig att tro att jag klarar det här?
För vi känner Gud och Gud känner oss-
-och han och Lorraine förde hit dig av nån särskild anledning.
Skolan börjar om en månad. Du kan ge oss en chans. Det kan bli kul.
-Ja, kul ska man ju ha, inte sant? -Lyssna, en av din mammas låtar.
Så vackert...
Hon skulle vara så stolt.
Nästa hållplats: biblioteket.
Vad tycker du om mitt ansikte?
Se på det här benet. Det är av, men man kan röra på det.
Hur gick det till?
"Slåss aldrig schysst mot en främling." Arthur Miller.
Hände det i ett slagsmål? Förlorade du?
Jag förlorade mycket mer än slagsmålet.
Försämrar det mitt utseende?
Jag tycker att du fortfarande är snygg.
Åh, vad snälla ni är.
Ligger ni med varann?
-Okej, dr Ruth, nu går vi. -Det är helt okej om ni gör det.
Sex är skönt. Kom bara ihåg att vara snälla mot varann.
Och förbli unga så länge ni kan. Er ungdom är snabbt förbi. Var snälla.
-Vi borde börja med minnesövningar. -Jag röstar för sokratiska metoden.
Vem är Platon och vem är Sokrates i detta arrangemang? Jag är utanför.
-Du är Sokrates så klart, läraren. -Ja, helt klart är jag det.
Kan ni hålla käften? För ska det vara så här, lär jag mig ingenting alls.
Flicka lilla, din engelska är så jävla hemsk.
Purslane Hominy, sitt upp.
Varför kan jag inte plugga i sängen? Det är varmt och stolen är obekväm.
Är den bekväm somnar hjärnan. Sitt upp ordentligt. Bara dåliga vanor!
-Talar du om dåliga vanor? -Jävlas inte med läraren.
-Vad är Nebraskas roll i litteraturen? -Borde jag inte lära mig huvudstäder?
-Du lär det viktiga. Förhala inte tiden. -Jag har inte ens nåt kort för det.
Du är hopplös.
"Förhala, dra häcken patetiskt efter sig och säkra sin plats som nolla."
Vem kallar du nolla?
-Kom igen. -Ja.
Nebraska, Willa Cathers hemstad, en av första kvinnliga succéförfattarna.
Eller österut, Missouri, där Mark Twain, alias Samuel Clemens, föddes-
-eller söderut till Kansas där William Burroughs bodde sina sista år. Sluta!
Jag tror inte de talar om Burroughs i en katolsk skola.
Det borde de göra.
-Varför inte ge gamle polarn en drink? -Juicen är slut.
-Vad är det i det glaset? -Det luktar inget.
Men häll i lite vodka, då, för fan.
-Gör det. -Vi måste sluta.
Jag lovade Pursy, om hon studerade. Se på oss, vi är värdelösa.
Och när var det du slutade?
För 19 timmar sen, under frågesporten.
-Sov du nåt? -Nej.
Hur som helst är det ingen brådska, varken för henne eller oss.
Så om du vill sluta, drick långsamt. Lita på mig här.
"Ta bort flaskan, ta bort anden."
-Vad gör du här? -Jag ville ge Lawson en paus.
Låta honom ta sovrummet. Slå dig ner.
Du är så söt idag, Purslane.
Bara min döda mormor kallade mig det.
-Kommer du ihåg vägen dit? -Jag vet var det är och bör väl åka...
Du är nervös.
Nej.
Jo.
-Vill du jag åker med i spårvagnen? -Nej, jag klarar mig ensam.
Du kommer göra bra ifrån dig, när du kommer hem hjälper vi med lä xorna.
Du lever i nån slags parallellvärld. "Jag" och "läxor" i samma mening...
-Snart blir det "du" och "för sen"... -Ja.
Tror du hon går direkt hem?
Klart en tonåring går raka vägen hem till sina medelålders rumskamrater.
Hon är så jobbig. Hon torterar mig med det där ljudet.
Ungen borde veta att bara det på vinyl är värt att lyssna på.
Mina ungar visste det. Jag lärde dem det, jag var deras far.
Det är du fortfarande.
En dag...en dag kommer de att förstå.
När du skriver klart boken.
Mina ungar känner mig inte ens.
-Kan vi göra nåt annat än det här? -Som vadå?
-Jag vete fan. Ut och fiska? -Du fiskar inte.
Kanske jag borde börja... med nåt.
Kanske du borde börja jobba på din förbannade bok.
Jag vet inte än hur historien slutar.
Schackmatt, vi går, jag blir så deprimerad.
Jag vill säga en sak om livet för ett liv utan examen är...
...inte värt att leva.
Purslane, vårt underbarn är tillbaka. Berätta nu allt för oss.
Gumman, varför lämnade du skolan så tidigt?
Hörde inte hemma där, jag uppskattar vad ni gör men går inte tillbaka.
Va?
Jag behöver ett jobb.
-Du kan jobba här på helgerna. -Är det sant?
-Men bara om du går i skolan. -Snyggt, Earl.
Hösten kommer sent till New Orleans.
Gräset förblir envist grönt men hetta banar väg för den behagliga värmen.
Pursy började jobba på i skolan. Hon var förvånad. Det var inte vi.
Vintern kom innan vi insåg att de soliga sommartimmarna blivit färre.
På nåt sätt verkade vinet räcka längre än dagen.
Och det var mer än vad nån kunde ha önskat.
Nån borde ha sagt till kreolerna att vi har nåt kallat vinter i Lousiana.
Ni kunde alla förbättrat situationen med nya coola uppfinningen "värme."
-Var är vodkan? -Du bad mig gömma den.
-Ja, men var gömde du den? -Jag skulle inte berätta det, sa du.
-Du gör inget annat jag säger, så... -Lawson, Bobby frågar om vodkan!
-Pursy, det är jul. -Skitsamma, under baktrappan.
Jag kunde ha svurit på att det var din tur att tvätta.
Glöm inte att hälla i mjukmedel.
Men du är väl oskuld, va?
Vissa skulle kalla dig för fult äckel för dina ständiga sexuella trakasserier.
Termen är "ful gubbe", ej "fult äckel", och du är en ung blommande knopp.
-Låt mig sköta mitt. Det är du inte? -Är du det?
-Jag har barn. -Varför träffar du dem aldrig?
Det är en bra fråga men du har inte svarat på min.
Jag försöker vara allvarlig för en gångs skull, Bobby. Herregud!
Sanningen är att jag önskar jag kunde träffa dem-
-för jag saknar dem så.
Vill man träffa sina ungar, så gör man väl det, annars skiter man ju i dem.
Du själv, då? Minns du din mamma? När ni bodde tillsammans?
Nej, inte riktigt.
Jag brukade försöka minnas henne.
Vad som helst om henne, som hennes röst och hur hon luktade.
Vad som helst.
Jag brukade...tänka så intensivt, ville ha minnen...
Så jag började hitta på dem, som till exempel...
Att hon satte på sig ögonskugga och talade med mig genom spegeln-
-eller så låtsades jag att jag fick grillade ostar med kanten bortskuren.
Jag hade alla slags påhittade minnen och min favorit var-
-att hon tog med mig, så jag skulle få se hennes shower-
-och satt med snäll man som gav mig en massa Shirley Temple-drinkar.
Jag hittade på så många minnen att jag faktiskt...
Jag började tro att jag verkligen mindes henne.
Men...
... hon kom aldrig och hämtade mig, så jag glömde.
Du vet...slutade låtsas.
Är det en riktig gran?
-Var hittade du den? -Den föll av en lastbil.
-Så fan heller. -Det var kanske en Volvo.
Vi borde ställa den framför huset så att alla kan se den.
-Lawson, var är tvätten? -Skit!
"Jag minns dagen jag avancerade från protegé till förtrogen."
"Jag skulle aldrig få veta hans hem- ligheter. Han trivdes med mysteriet."
"Men när jag funnit första dröjde det inte länge förrän inga fanns kvar."
"Jag var på baksidan av biblioteket när jag fick syn på hans uniform."
"En nytvättad skjorta i påskgult och så den där förbaskade hatten."
"Han gled fram över collegeområdet. Allt hos Tommy utstrålade: redo."
-Jag är Tommy, så du hänger med... -Det låter precis som du.
"Han passerade mig. 'Snygg hatt' sa jag-
-och lockade fram Tommys ökända leende."
"Det var samma leende han gav alla kvinnor som fångade hans blick."
"Leendet som var svaret på alla oönskade frågor."
"Eller leendet mot ett av hans barn, när han kände en hand söka hans."
Den låter bra, men det kan vara en dålig mening.
Det är de allihop och det är därför de hänger i julgranen.
Nej då, men normalt brukar det ju inte vara på...
"Tommy gick ner för trappan, skrek: 'Se! Söderns näst mest infödda son."'
"Jag var en av många som var vecka kom för att bli bländad av läraren"-
-"och varje föreställning var värd applåder."
"Tommy stod längst fram och viftade som om han tyglade en inbillad lasso."
-Jag tycker bättre om tjuder, för... -Jag gillar lasso.
-Förr litade han på min bedömning. -Då var det lättare att lita på dig.
Ingen kan dansa Alabama Shuffle lika bra som Bobby Long-
-men den här sötsaken kan röra på sig.
-Varför kan du inte vara så rar jämt? -Vad skulle jag vinna på det?
-Ren, äkta glädje. -Se inte på henne med liderlig blick.
Va? Hon gillar inte mig. Hon föredrar Lawson framför mig.
Du tycker väl bättre om Lawson än om mig, va?
-Du är full. -Vet du vad? Det är jag verkligen.
-Det är lugnt, Lawson skjutsar oss. -Inte i kväll, han är bara min.
Har du berättat nyheten, älskling?
Vi tänkte han efter helgerna kunde flytta in till mig och få mer gjort.
Det är bara nåt vi funderat på.
Lawson är inte kär i dig.
Det är inget du ska lägga dig i.
Jag har sett honom med en kvinna han inte får nog av.
En kvinna som krypt in i varenda en av hans molekyler.
Som uppfyllt alla hans tankar och förvandlat honom till besatt varelse.
Jag har ärr kvar efter den kärleken på mitt ansikte. Har han berättat det?
Har du berättat om skillnaden på äkta kärlek och en bädd som tidsfördriv?
Lugna ner dig. Jag har inte sagt att jag ska flytta.
Jag säger bara sanningen. Kvinnan förtjänar att veta sanningen.
Och du är fri att göra som du vill.
Är jag verkligen det? Äntligen fri?
Jag vill säga nåt när vi nu firar allas våra kärlekar och vänskaper.
"Vän av fiende, jag utmanar dig. Du där, med dåligt mynt i din socka."
"Du min vän, med så förtjusande min"-
-"som ljög när han fräckt såg min hemlighet."
"Hela mitt hjärta krossades under din slägga"-
-"och trots att jag älskade honom för både hans brister och kvaliteter"-
-"var min vän en fiende på styltor med huvudet uppe i ett lustigt moln."
Bravo!
Varför följer du inte med ut och säger vad du verkligen menar?
Måste alla dina ord vara diktade eller är det själva idén? Vara nån annan?
Vill du säga att du är besviken på mig?
För kanske är jag besviken på dig.
Jag har aldrig bett om att få skriva din förbaskade bok.
Din frälsning och min botgöring, va?
Har jag inte betalat?
Nio jävla år!
Jag är ledsen, ska du veta. Jag är så jävla ledsen.
Det är Dylan Thomas.
"Till andra än dig."
Den är lätt.
God natt, Bobby.
Skit!
Mår du bra? Får jag komma in?
Du ställde till med en verklig scen den här gången.
Lawson kommer att lämna mig ensam. Jag har alltid vetat det.
Jag förtjänar det.
Jag kommer att dö ensam.
Han ska inte lämna dig. Han kommer alltid finnas där för dig.
Han klippte sönder min historia och hängde den i julgranen.
-Gumman, jag kissade på mig. -Nu tar vi och bäddar ner dig.
-Seså... -Herregud!
Det är så förbaskat kallt.
Hur är det med honom?
-Jag tror han kissade blod. -Fan, också.
Jag visste att han inte var sig själv i kväll. Han är rädd för läkare.
Det är nog bara nån bakterie, inget farligt.
-Tänker du flytta? -Nej.
Är du kär i henne?
Nej.
Hon är verkligen trevlig.
Ja, det är hon.
Oroar du dig för honom?
Ja.
Vad hände, Lawson?
När jag träffade Bobby verkade han större än livet.
Han gjorde vad fan han ville men hade ändå en vacker fru och barn.
Eleverna älskade honom. Fakulteten hatade honom.
Kvinnor ville ha honom.
Han var så övertygande om min lysande framtid-
-att jag nog själv blev lite kär.
Vi var jämt tillsammans och...
...det fanns en kvinna som jag ville gifta mig med-
-och hennes väninna blev stormförälskad i Bobby.
Han började vara oftare med oss än han var hemma.
En kväll hade yngste sonen en ligamatch.
Han var bra på att nicka.
Jag sa "ett glas med tjejerna först" och lovade följa med till matchen sen.
Han sa hela tiden att han måste gå.
På nåt sätt blev ett glas två...och tre.
Sen kom idioten, dekanens systerson, och sa att...
...han låg med min tjej, och alla visste det utom jag.
Jag gick efter honom och han fick in en sving.
Bobby gick emellan och han knäckte Bobbys ansikte rakt av.
Bobby blev helgalen och gav grabben en rejäl omgång.
Det hade blivit så sent.
Jag visste att Ben väntade.
Men när vi kom dit var han borta.
Alla var det.
Han skulle aldrig ha varit ensam.
Han var bara en liten pojke och det var så mörkt.
Det är för mycket folk som har så förbaskat bråttom på den där vägen.
Ingen förare hade kunnat se honom.
Han var så liten.
Gud, han älskade sin pappa.
Juliette sa till Bobby att ge sig av och aldrig komma tillbaka.
Hon behövde en bättre man. Det var vad hon sa.
Så ni kom hit?
Verkade vara en bra plats att skriva på. Det var långt borta...
...med bra universitet. Bobby kunde börja om.
Jag tyckte jag måste vara här med honom.
Om det inte varit för min skull den kvällen, kanske saker och ting inte...
Jag vet egentligen inte vad som hände.
Vi läste för många jävla böcker.
Det är nåt med den här stan.
Så är det bara.
Du borde sova lite.
-Jag gjorde frukost på sängen till dig. -Tack.
-Har vi hört från mannen än? -Nej, borde vi väcka honom först?
Kan du ge mig skjortan där?
Tack.
God jul...till mig.
Snygg hatt.
Upp med dig, vi ska åka till doktorn. ta bort det där från din kuk.
Varför bryr du dig? Du strimlar ju allt.
Det betyder inte att jag vill se min bok bli nedkladdad.
Jag fick lust att läsa nåt tilltalande om mig själv.
-Hittade du nåt? -Inte precis.
Jag ville inte förstöra för dig och Georgianna.
Jag menade inte det jag sa.
I går kväll var jag helt borta, jag vet inte vad som sas, vill inte minnas...
-Kom! -Ja, julklappar!
God jul!
Det var vårt hem den kvällen, allas vårt hem.
Vi visste vi måste berätta sanningen men varenda dag kändes som fel dag.
Och julen är lika bra som nån annan dag att tro på sagor.
Den natten påminde både Bobby och mig om en tid vi valt att glömma-
-tills hon dök upp. Det kändes skönt att minnas.
Även om det bara var för en kort stund.
Åh, jag är så mätt.
-Jag med. -Jag med.
Jag önskar att det snöade.
-Jag med. -Jag med.
Men jag älskar regnet.
-Jag med. -Jag med.
Kom igen, du måste pissa nån gång.
-Jag kan inte när du ser på. -Jag har sett dig tusentals gånger.
-Plötsligt är jag blyg, okej? -Pissa nu.
Det är förmodligen inget alls.
Jag har hur som helst levt tillräckligt länge. Vad kallt det är.
-Det var klart, jag pissade klart. -l helvete heller. Ljug inte för mig.
Det var kanske lite rosa. Jag går inte.
Lawson, har du några noveller som du inte eldat upp eller klippt sönder?
På engelskan måste jag skriva nåt och läsa upp för hela klassen. Helvete!
Du är ju bra på engelska.
Jag är bra på att läsa engelska, men jag är ingen författare.
-Vad fan har du på dig? -Lorraines! Du låter dem samla damm.
Du fryser hellre än har din mammas kläder. Den här, och hon som bar den-
-är mer värda än hundra som inte uppskattar dem.
-Är nåt på tok? -Tänker du berätta?
-Berätta vadå? -Vi ska ta med Bobby till läkare.
Han pissar fortfarande blod. Han har skjutit upp det i veckor.
-Hoppas du inte bär damunderkläder. -Jo, det har jag.
De för tur med sig. De kommer ta av dem och sätta ett nummer på mig.
-Alla har sett min snopp. -Ja, alla vill se din snopp.
-Och min häck. -Nu åker vi.
Vad var det jag sa? Ett jävla snöre i häcken!
Var är Bobby? Jag gjorde "andouille gumbo"- skiten han älskar.
De behövde ta fler prover.
-Är han frisk? -De tror det.
De ska bara kolla hans tå för att vara säkra.
Då kanske du vill bjuda hem Georgianna på middag.
Jag tror hon jobbar. Är det nåt som hänt som jag inte vet om.
Jag har en date.
-Säger du det? Den första... -Ja, på tiden att jag får ett liv.
-Kul att höra. Är det en ny klänning? -Ja, på sätt och vis...
Bobby har rätt, jag ska inte låta Lorraines kläder samla damm.
Hon var jättesmal, du skulle ha sett mig dra upp blixtlåset.
-Se bara till att det förblir uppdraget. -Jag är en stor flicka sen ett tag nu.
Är det där ett anlagstest?
Jag fick det av min handledare men tänkte kasta det.
Om han anser att du klarar college, så ska du gå på college.
-College kostar pengar. -Det finns stipendium.
Jag kanske måste åka härifrån.
Kanske det.
Jag måste gå.
-Hämtar han dig inte? -Nej, vi ska ses på ett ställe.
Promenera inte ensam från hållplatsen. Ring mig hos Ray och Ruthies...
Jag fixar skjuts. Dessutom borde du vara med Georgianna.
Du har inte sovit över sen...före jul.
Du sa du ville se mer av New Orleans musik och det här är en bra början.
-Jag känner honom. -Gör du?
-Hej, gumman, vad gör du här? -Sean tog med mig hit. - Junior.
Trevligt att få träffa dig. Jag har sett dig spela, och du är jättebra.
-Jag visste inte att du spelade sa x. -Jag spelar inte så mycket numera.
Jag har inte...
Jag har inte lungor för det.
-Hur är det med Bobby? -Bättre än vad du låter.
-Så du har ryckt in igen... -Jag vill presentera nån för dig.
Är det inte den lilla söta Purslane?
-Du minns mig väl inte? -Nej, tyvärr.
När din mamma spelade här satte hon dig där borta.
Och du var så söt. Mitt jobb var att hålla dig med Shirley Temple-drinkar.
Minns du det?
Junior brukade spela med Lorraine. - Du var väl med i bandet?
Hon och Junior var vår bästa kväll här. När de inte käbblade...
Lilla Purslane... Kom tillbaka och hälsa på Tiny igen.
Shirley Temple-drinkarna bjuder huset på. - Vi ses sen.
Var du verkligen med i Lorraines band?
Ja, det är klart att jag var. Det var alla på den tiden. Så var det bara.
Lorraine och jag stod varann nära ett tag.
Jag minns sista gången hon hade den klänningen. Den är lika snygg på dig.
Nu måste jag gå. Jag är glad att du kom, gumman.
Varför har du inte berättat att din mamma var sångerska? Vad häftigt!
Jag vet inte. Det var så länge sen.
Vill du ha en drink? Jag är redo...
Jösses, har du bråttom att komma hem?
Ja, såvida du och Purslane inte längre vill ha mig där.
Så du har fattat apropå oss till slut. Hur lyder domen?
Jag har en njurinfektion. Jag har fått medicin. De sa jag måste sluta dricka.
-Och tån? -Det är bara svamp.
-Ja, du har tur och blir bra. -Visst, men om det nu inte var så.
-Vad menar du? -Jag såg er på julafton.
-Ligger du med henne, Lawson? -Nej, hur kan du tro det?
För att hon blir mer tilldragande för var dag, för att hon är en ung kvinna.
-Hon är kär, vi vet hur skönt det är. -Hon är en barnunge, Bobby.
Hon är arton. Min fru var arton när vi träffades.
Det var kärlek vid första ögonkastet.
Inget hände. Den där kvällen gick ju allt lite snett och hon blev nog rädd.
-Hon kände sig ensam och frös. -Jag antar att hon inte var den enda.
Kom bara ihåg att hon är Lorraines dotter.
-Du är svartsjuk. -Absolut.
Fan, jag är inte värd så här mycket.
Nej, fy fan.
Vintern känner sig aldrig riktigt hemma i New Orleans.
En ovälkommen besökare som stannar så länge att vi inser vad vi saknar-
-och lämnar oss i tid för att vi ska hinna glömma igen.
Vår och vi är fortfarande här.
Lawson, om vi skulle ta en flaska vin och gå ner till floden som vi brukade.
Vad tycker du om det? Minns du flickan som brukade bada näck?
-Vad var det hon hette? -Jag vet inte. Hon är uppstånden.
-Tror du vi ska bo ihop i himlen med? -Om vi lyckas ta oss till himlen...
...så kommer alla att vara där och jag kan välja vilka syndare jag vill.
-Jag är roligare än alla tillsammans. -Det tror jag säkert.
-Pursy kan säkert få studiestöd. -Glöm det där.
Hon pluggar vidare efter allt vi lärt henne, och vi åldras och blir fula här.
Och varenda vår kan bli vår sista. Jag vill gå till floden nu.
Varför är du en så dramatisk gammal jävel?
"Jag vill bara andas in varenda dag."
"Lycka tar igen på höjden det den saknar på längden."
-Robert Frost. -Kom nu...
-Du vet att hon kommer sakna oss. -Åker hon är hon borta. Punkt, slut.
Jag vill gå till floden nu.
Jag behöver lugn och ro. Jag har mycket inför examen.
Måste skriva en novell, en dikt eller nåt, men kommer inte på nåt.
-Jag klarar inte av det. -Jag känner dig, du klarar dig.
Vi ses sen.
Hej, älskling.
Jag har väntat på dig hela dan.
Lee, vad gör du här? Hur hittade du mig?
Du luktar gott. Ska du inte be mig komma in?
Jag har kört hela natten, och jag har med den här till dig.
Det här stället liknar dig, alla damtidningar du läste....
Jag läser dem inte längre, har inte tid.
-Vad gör du nu? Jobbar som servitris? -Nej, jag... Det angår inte dig.
Får jag...?
Du måste ha det bra. Ingen hyra och det här stället slår ju trailern.
-Lee, vad vill du? -Vad menar du?
Jag ville se att du har det bra, när Lorraines dårar till vänner åker ut.
-Vad talar du om? -Snubbarna du tvingades bo med här.
Hur vet du vilka jag bor med?
-Nån advokat skickade brev till dig. -Som du förstås öppnade.
Deras år är snart till ända, och jag har försökt bli en bättre person.
-Och jag har saknat dig så... -Det står att huset blir mitt 1:a juli.
Ja, jag vet. Det visste inte du.
-De där nollorna ljög för dig! -De är inga nollor, de är mina...
-Dina vadå? -Du kan inte kalla dem nollor.
-Jag har ett riktigt liv nu, med skola. -Ett riktigt liv?
I motsats till det skitliv vi två hade. Du har förstås en karl också.
Män som ljuger för att få tak över huvet-
-eller får de nåt annat för sitt besvär?
De utnyttjade dig, Purslane, precis som de utnyttjade Lorraine.
-Försvinn. -Bussigt! Jag kom för att träffa dig.
Du går i skolan nu. Mycket lustigt.
Men kom ihåg en sak, Purslane. Ett ogräs är bara ett ogräs.
-Hur vacker blomman än är. -Så intelligent, försvinn nu! Försvinn!
Vad fan händer? Hon måste hålla på och städa eller nåt.
Hon har låst dörren.
Pursy, öppna, gumman!
Pursy, det är vi.
Pursy, gumman, öppna!
-Pursy, du har låst dörren. -Jag sa ju att det skulle gå så här.
Åh, nej! Herregud, hur?
Vi går, hon behöver lite tid.
"Gå er väg för alltid."
-Två dar och ingen har sett henne. -Hon bad att få vara ledig i helgen.
-Inte ett spår... -Ray sa att hon ringde tidigt i morse.
-Hon smet bara iväg? -Troligen med flit.
Du har inte varit till nåt särskilt stöd i den här pärsen.
Ni stannar ju hos mig. Ni kan gärna gå nån annanstans.
Jag kan fixa detta. I morgon ska hon till skolan. Jag ställer väckarklockan.
Jag går upp tidigt och talar med henne på vägen, reder ut det hela.
Vi har ingen väckarklocka.
TILL SALU
Gumman, vi har väntat på dig.
Vad tycker du? Det är bara dina favoritfärger.
Och gissa vilka som hjälpt till? Ray och lke och till och med Earl.
Det höjer säkert priset, så tack.
Jag fattar inte varför du måste iväg så snart.
Vi förblir vänner. Det är dom jag vill komma bort ifrån.
-Du vet att de inte ville dig nåt illa. -Fixa i köket, så avslutar jag här.
Min älskade Purslane, jag är bättre och längtar efter att träffa dig.
Tiden verkar stå stilla men för lång tid har gått, mycket finns att säga.
Jag skriver hela tiden till dig, men vågar aldrig skicka mina brev.
Jag vill att du ska ha dem nu, att du ska få veta vår historia.
Jag skulle vilja att du fick lära känna din pappa, fick veta att felet är mitt.
Jag skrev den här sången till er båda.
"MITT HJÄRTA JAGADE ALLENA"
Var vill du att jag ställer dina glas?
Vad är det?
Hur kunde du tala om henne hela tiden och aldrig berätta det här?
Är det sant?
"Din sång berörde min själ. Bobby Long"
Jag har alltid misstänkt det, men hon berättade det aldrig.
Jag älskade henne först och så kom Bobby hit och helvetet brakade lös.
Bobby var fortfarande gift. Han insåg aldrig vad hon kände.
Hon jobbade så hårt på att bli drogfri.
Och när hon blev det, kom hon hem för en stor show på Howlin' Wolf.
Den här showen?
Datumet stämmer. Hon sa att din mormor skulle komma hit med dig.
Men hon kom aldrig och det gjorde inte han heller.
Hon var förkrossad över att ingen av er var där.
"Min älskade Bobby, jag mår bättre, kommer hem och sjunger en ny sång."
"Snälla kom, nån jag älskar är där och jag vill presentera er för varann."
Det här var du, gumman.
Du och Bobby.
Jag kan inte tro det.
Hur många armar har hållit om dig?
Och hatat att låta dig gå?
Hur många? Hur många? Det undrar jag
Och jag vill egentligen inte veta det
Hur många läppar har kysst dig?
Och fått din själ att glöda?
Hur många? Hur många? Det undrar jag
Men jag vill egentligen inte veta det
Varför dricker du den skiten? Den tar ju kål på dig. Såg du inte Lorraine?
Ibland får du mig att må så illa.
Du lever i en fantasivärld där livet är en bok och ingen ansvarar för skriften.
Alla idioter vet att böcker är bättre än livet. Just därför de är böcker!
Pursy, du har all rätt att vara ilsken. Vi förtjänar det.
Men när du är klar kan vi väl alla sitta och prata som en familj.
Som en familj! Som den du splittrade? Ska vi bli som den familjen?
För det lustiga är att enligt Lorraine är jag din familj.
Kunde du inte räkna till nio månader?
Jag fattade inte varför hon ville att jag skulle bo med er, men...
Du är min pappa.
Jag bara...
Älskade du henne?
-Älskade du henne? -Ja, jättemycket, men jag...
Jag önskar att vi aldrig fått veta det.
Nej, gå inte, Pursy.
-Gå inte din väg. -Det är för sent.
Nej, det är det inte.
Du har mig nu, gumman. Du är inte ensam längre.
Låt mig vara här för dig. Vad kan jag göra? Säg!
-Vad, gumman? -Minns du mina påhittade minnen?
Det mest patetiska med det var att jag hittade på minnen om mig själv.
Föräldrar har jämt en massa historier om sina barn.
Typ "visst var det sött när Suzie inte kunde säga super-kali-fan", eller nåt.
Folk minns en massa lustigheter. Du har väl massor om dina barn?
Ja.
Jag kände att jag kanske gjorde söta eller lustiga grejer som barn...
... men där fanns ingen som såg på.
Jo, jag var där, gumman, jag var där.
Det varade inte länge, men jag var där.
Kommer du att berätta hur hon var? Varenda liten detalj om henne?
Och om mig också, för jag tror att jag verkligen måste få veta... nu.
Jag vill inte sälja vårt hus, jag älskar det, men jag var så arg på er.
Förlåt mig.
Jag minns inte hur man gör.
Jag hjälper dig.
Fan, din fot är ju blå.
Jag har tränat på att gå med skon. Foten har bara domnat.
Det ska inte finnas nåt skäl för min dotter att skämmas för sin pappa.
-Hur ser jag ut? -Skitsnygg. Hur ser jag ut?
Du är rätt så snygg.
Håret spretar upp.
Så där.
Herregud, ni ser ut som vanliga skattebetalare.
-Jag kanske inte är rätt klädd. -Jodå, men dra upp gylfen.
-Är du redo se vår dotter ta examen? -Ja, det är jag.
-En dag vi ska vara tacksamma för. -Ja.
Tysta nu, allihop!
Jag vill utbringa en skål för min så vackra dotter Purslane Hominy-
-som är min alldeles egen guldflicka.
Cecil sa tidigare idag att idag är en dag vi ska vara tacksamma för.
När jag ser mig omkring upptäcker jag många jag inte satt tilltro till.
Jag är tacksam för en Gud som jag trodde hade övergett mig.
Ett barns kärlek, som med Guds vilja kommer att gå på college i höst.
Och inte på nåt sämre college, heller!
Mitt barn är intelligent. Smartare än farsan. Det är helt klart.
Pursy, du har lärt oss två dårar ett och annat.
Och med T.S. Eliots härliga ord:
"Vi ska inte sluta utforska."
"Och när vi utforskat klart kommer vi att nå fram till vår utgångspunkt."
"Och lära känna platsen för första gången."
Och det är vad du har gett farsan.
Och det är han dig evigt tacksam för. Kom nu och dansa "Alabama Shuffle".
Spela nu den där långsamma låten som jag bad om.
"VI ÄR OCH FISKAR. VI SES DÄR."
Vissa människor når en plats i tiden då de kommit så långt de kan.
En plats där fruar och jobb krockar med åtrå-
-det man inte vet något om och det man inte ser.
"Se vad som är osynligt och du ser vad du ska skriva."
Det var så Bobby brukade säga.
Det var de osynliga människorna han ville leva med.
De vi går förbi varenda dag. De vi ibland blir.
De i böcker som bara lever i någons fantasi.
Han var en man som var ämnad att gå igenom livet och inte runt det.
Han visste att närmaste vägen till himlen var rakt genom helvetet.
Men sanningen om hans handikapp låg i ett sinne-
-som var både stärkt och försvagat av alltför många historier-
-och vägen han valde för att bli nån.
Bobby Longs svaga punkt var hans förälskelse i allt han såg.
Och jag tror att om folk vill tro på nån slags rättvisa-
-så fick Bobby Long sin för en sång.
www.SweSUB.nu - Det trevligare alternativet.